Middagsbordssamtal.
Radion flyttades från köket och ställdes på bokhyllan. Den spelade
fortfarande rysk populärmusik. Tarina sa, radions musik försvårade
avlyssning, vilket gjorde att vi kunde samtala fritt. Samtal i lägenheten
kunde avlyssnas via telefonens mikrofon eller dold mikrofon med sändare.
Middagen var superb. Tarina var läkare i medicin och forskade i tropiska
sjukdomar. Jag sa att mig veterligt fanns det ej någon klimatzon med
tropiskt klimat i Sovjetunionen. Så varför tropiska sjukdomar?. Jo rysk
ambassadpersonal, hjälparbetare samt människor som bor i tropiska zoner,
behöver botemedel mot tropiska sjukdomar. Dessutom önskar min institution
forskning i ämnet. Intressant, sa jag, tillhör
institutionen Moskvas medicinska universitet?
Jag kan ej svara dig, sa hon. Jag vet vad det är, sa Arne, jag skall berätta
det på flygplanet på vägen.
Jag bytte samtalsämne och frågade om de speciella affärerna.
Elit-affärer.
Av ren nyfikenhet hade jag besökt livsmedelaffärer och förvånas över tomma kött- och grönsaksdiskar, men bröd fanns i alla affärer. På hyllor stod
meterlånga rader med konserver. Att döma av etiketterna, max fem olika
sorter. Tarina berättade: Ryska husmödrar och män för den delen bär på en
hopvikbar kasse som kallas ” utifall det händer”-kassen.
Om man såg en butik som fått in grönsaker, köttvaror
etc., så slank man in köpte. Kassen kom då väl till pass. Butiker
saknade pappersbärkassar.
Det finns ej någon generell matbrist. Men ofta saknas grönsaker, frukt och
kött. Brödet är billigt och kraftigt subventionerat. Det är så
subventionerat att det är billigare att köpa bröd för föda till grisar än
att köpa säd och potatis. Tarina fick som läkare, besök av föräldrar, vars
barn var trötta och hängiga. Orsak vitaminbrist och ensidig kost. Det enda
jag kan göra, sa hon, är att skriva ut recept på
vitaminpreparat. Men det hjälper bara för stunden. Det är bedrövligt
att se barn, som är i förstadiet av skörbjugg och står i riskzonen att få rakitis (engelska sjukan). Jag kan ju ej skriva ut recept på mat.
Jag sa: I ”Berjozka”-affärerna, där man betalar med utländsk valuta, verkar
det ej finnas brist på varor. Vad värre är, sa Tanja, det finns butiker där
endast höga partimedlemmar får handla. Där
finns varor från hela världen. Entrén till dessa affärer finns bakom dörrar,
som man tror går till någon obskyr lagerlokal. Dessa butiker saknar, som du
säkert förstår, skylt utåt gatan.
|
|
![](041129c.jpg)
Bertil handlade en
intarsiatavla på Beriozka för 5 rubel och 90 kopek. Här del av omslaget. |
På institutionen där jag arbetar,
fortsatte Tarina, finns en butik endast för anställda.
Sortimentet är betydligt bättre än det som finns på stan. Oxfilén som vi har
ätit köpte jag där. Kött och grönsaker av bra kvalité levereras först till dessa affärer. Det är butiker
för eliten. Att alla är jämställda och likvärdiga i Ryssland är tomt prat.
Censuren.
Jag frågade:
För att hålla mig a jour med utvecklingen inom mitt arbetsområde, behöver
jag läsa utländska tidningar. Detsamma bör gälla för dig. Har Du på din
arbetsplats tillgång till utländska medicinska tidskrifter? Om det vore så
väl, sa Tanja. Jag är indirekt förbjuden att läsa utländska tidskrifter.
Läser jag utländska tidskrifter, betraktas jag som en riskfaktor och
presumtiv fiende till staten. Jag kan från dessa tidskrifter få information
som direkt motsäger den bild av livet utanför Sovjetunionen, som partiet ger
via, radio, TV, tidskrifter, tidningar. Det är därför den vanlige
sovjetmedborgaren ej tillåts resa utomlands. De skulle genomskåda bluffen.
Jag har, sa Tarina, träffat personer, hängivna partimedlemmar, vilka p g a
tjänsteställning och uppdrag i institutioner fått tillstånd att delta i
västerländska symposier. De har vid samtal på tumanhand, berättat vad de sett
och upplevt. Deras största överraskning har varit överflödet av varor i
butiker och affärscentra. De trodde att det ej var sant att man kunde köpa
och få en bil levererad inom en vecka. Här är leveranstiden minst 100
veckor. Människor är välklädda och välmående, i direkt motsats till det som
skrivs i tidningen Pravda ( Pravda betyder i översättning Sanningen ).
|
![](041129b.jpg)
Pravda |
|
Men informationsbehovet från utländska tidskrifter finns. Därför finns ett
stort departement, som har till uppgift att censurera innehållet i utländska
tidskrifter och översätta det tillåtna till ryska. Tidskriften blir en rysk
utgåva, med samma namn. Det finns några som kan avslöja bedrägeriet. Men vid
valet mellan, god lön, bra förmåner och ett lyxliv sett ur rysk synpunkt,
kontra ett liv i en Sibirisk avkrok, är valet lätt att göra.
Mat för folket.
Jag har i svenska tidningar läst översättningar från tidningen Krokodil. De
skrev om ett jordbruks kollektiv som varje år ökade smörproduktionen och som
fick mycket beröm från planhushållnings departementet. Men samtidigt kom
klagomål om brist på smör i regionen. De kunde ej förstå detta. Det borde
istället vara god tillgång på smör. Dags för utredning på platsen.
Vart tog smöret vägen?.
Jordbrukskollektiv levererade mjölk till mejeriet. Av grädden tillverkades
smör. Smöret sattes på lastkajen för utgående gods och lastades på
kollektivets lastbil för distribution. Lastbilen gjorde en rundtur, kom
tillbaka med smörlasten och lastade av smöret på kajen för inkommande gods.
Smöret gick in genom mejeriet och ut på kajen för avgående.
Regler för mejeriet var att de skulle redovisa mängden levererat smör.
Redovisning för inköp av mjölkmängd och smör behövde ej göras.. Mejeriet
sålde och köpte det egna smöret och fick på så sätt mycket bra
produktionssiffror.
Jag hade läst att kolchospersonalens egna jordtäppor gav en
avkastning som var 3 till 4 gånger större per ar än kolchosens. Jo det
stämmer sa Tarina. Kolchoschefer är tillsätts på politiska meriter och ej på
agrikulturella. Kolchosarbetaren gör bara det han / hon blir tillsagt att
göra, även om de vet att det är alldeles uppåt väggarna fel. Går en maskin
sönder är det ej säkert att det finns reservdelar. Byråkraterna anser att
kvalitén på rysstillverkade traktorer är så hög att de ej går sönder. Därför
behövs ej reservdelar. Maskiner, traktorer, lastbilar står och rostar medan
man väntar på reservdelar. Jag läste en insändare i Pravda.
25 ton
potatis
Från en kolchos 15 mil utan för Moskva hade beställts en leverans av 25 ton
potatis. Kolchosens lastbilen för potatis leverans var trasig och hade så
varit i en månad p g a reservdelsbrist. Men de hade tre mindre
lastbilar med öppet flak. Kolchoschefen sa, lasta potatisen på lastbilarna
och kör den till Moskva. Kolchosarbetarna sa, men det är ju 15 minusgrader.
Lasta och kör potatisen till Moskva. På vägen till Moskva frös potatisen i
kylan. När potatisen tinade upp var den oduglig till föda för människa och
djur, den dugde ej ens för tillverkning av vodka.
Ryssens överlevnadsvillkor är en egen täppa för odling
av grönsaker, rotfrukter och hönsgård. Överskottet från odlarmödan, höns och
ägg, säljs på torget med priser som ligger över butikernas. Partiet önskar
förbjuda torghandeln, men vågar ej. Det finns risk för hungerkravaller.
Torghandeln med varor från kolchos arbetares täppor håller hungern borta
från många ryska hem.
Emigrering.
Jag hade sett en föreställning på Cirkus, med fantastiska akrobater och
clowner. Det som frapperade mig var att de flesta besökarna verkade komma
från Östeuropa.
Föreställningen inleddes med ett bildspel och en speakerröst. Trots jag ej
begrep vad som sades, uppfattade jag bildspelet som en propaganda för Sovjetunionens framsteg. När en bild visades på
Leonid Bresjnev, reagerade ett östtyskt
par bredvid mig, kvinnan knuffade till sin man och sa, ”siehe unser Bresjnev
!” med ett tonfall som ett katolskt par skulle ha gjort inför en
uppenbarelse av ett helgon.
Gifta sig med utlänning
I svensk press skrivs, många vill lämna Sovjet, men får ej utresetillstånd.
Men om rysk kvinna i ryssland gifter sig med utlänning får hon
utresetillstånd. Men det finns väl några nackdelar?
Jo då, sa Tarina. Jag hade en väninna som gift sig med en europeisk
affärsman. Jag och en släkting till henne följde med henne till flygplatsen.
Hon hade på ryskt vis prytt sig med guldsmycken, guldringar och guldklocka.
På resan ut till flygplatsen sa jag till henne att ge guldföremålen till
medföljande släkting. Tullen tillåter ej, att du för guldet ur Ryssland. Men
de är ju mina, sa hon, de är ärvda smycken, en del har jag fått och en del
har jag själv köpt, så jäkliga kan tullen ej vara. Jodå, tullen sa, alla
guldföremål skulle lämnas i tullen och bli statlig egendom. Gav hon bort
värdeföremålen till släktingar, vänner innan hon gick genom tullen var detta
ok.
Tarina fortsatte. En rysk kvinnas stolthet och egenvärde finns i hennes
värdesaker av guld. Att ta dessa från henne är den största förnedring hon
kan utsättas för. Det värsta är skymfen är att ge guldföremål som ärvts i
flera led till staten. Väninnan plockade av sig allt hon hade i smyckes väg
och gav till släktingen med önskemål om fördelning av dessa till andra
släktingar.
Ryssar har stor släktkänsla. Någon gång per år träffas hela släkten hos
någon. När den ryska kvinnan genom giftermål lämnar landet kan hon ej komma
tillbaka. Hon nekas inresetillstånd. Partiet
anser att hon svikit sitt land med att gifta sig med en utlänning. Det är
ännu trassligare för en karl som gifter sig med en utländsk kvinna. Kvinnan
är utländsk medborgare och kan fritt lämna Ryssland.
Om mannen tillåts lämna landet, är det
beroende av hans anställning inom det ryska samhället. I många fall blir det
diplomatiska förhandlingar. För många av båda könen är det på grund av
arbetet i staten, helt otänkbart att gifta sig med utlänning. De tillåts ej
lämna landet.
Vi lämnade Tarina
När vi senare lämnade på
kvällen lämnade Tarina, började försiktighetsåtgärderna igen. Efter farvälceremonin, stod vi med ytterkläderna på
oss och väntade medan , Tarina tittade ut i
korridoren för att se om ” kusten var klar”. Vi smet iväg och gick trapporna
ned till entrén och vidare till en tunnelbanestation i närheten.
|
![](041129a.jpg)
Tunnelbana i Moskva |
|
Arne hade
åkt sträcken flera gånger och visste var vi skulle kliva av för att komma
tillbaka till hotellet. Veckan därpå gick resan till Kiev för prov av
reservdelar.
Flyget hem.
|
![](041129e.jpg) |
|
Under flygresan hem till Sverige glömde jag fråga Arne var Tarina arbetade.
Men jag fick förklaring på rubel som inläggssula i sko. När man reste från
Ryssland fick man ej växla de rubel man hade kvar i plånboken, till annan
valuta. Överskottsrubel deponeras på flygplatsen tills man kom tillbaka.
Tarina följde med Arne till flygplatsen och fick av honom de rubel, han hade
kvar. Det hände på vägen till flygplatsen att man prejades av ”rövare” som
tog plånbok, börs och försvann snabbt från platsen. Rubel i skon var en säker
förvaringsplats.
Officiella växelkursen, omkring 6 kr för en rubel, likvärdig med svenska
kronor för en dollar Turistväxelkursen var
omkring 3 kr för en rubel. Den öppna marknadens växelkurs var en krona mot
en rubel. Svartväxlingskommersen var stor. Efterfrågan på dollar var stor. Svartväxling var
ryssens enda möjlighet att kunna köpa åtråvärda varor i ”Berjozka” affärer.
Den andra möjligheten var kontakt med fixare. Det berättades för mig att
personer besökt fixare som hade hela lägenheten full med åtråvärda
apparater, såsom, transistormottagare, videobandspelare, TV, räknedosor o s
v.
Nu är det mycket bättre
Gorbatiovs perestrojka under 1990–talet har förändrat en del till det
bättre.
/Bertil Palmgren
|