Verkliga Veteraner
Veteranklubben Alfa har två medlemmar som verkligen gör skäl för benämningen
veteraner, nämligen Anna-Lisa Blom och Arvid Manell.
Varför?
Jo, därför att Arvid började jobba vid SRT hösten 1939 och Anna-Lisa den 11 mars 1940.
Tar man medelvärdet, kan man säga att båda kunde fira 60-årsjubileum med anledning av
sina SRT-anställningar nu i samband med millennieskiftet. Dessutom ett "gammalt"
jubileum: ungefär fyrtio års anställning inom SRT med avläggare. Verkligen något att
uppmärksamma!
Idén kom från Calle
Det ansåg i varje fall Calle Vedin, när han en dag strax före jul kontaktade mig per
telefon: "Jo, Gunnar, Arvid kommer ner från Dalarna för att fira jul hos sin
dotter, som bor i Lidingö, nästan grannar till Dig och mig. Då kunde man passa på att
uppmärksamma jubileet. Det blir ju lätt att träffa Arvid då. Klubbens ordförande Gun
kan komma för att ge officiell status åt det hela och hon kan ta med sig Anna-Lisa. Och
så vore det förträffligt om Du, som varande VD när de båda gick i pension, kunde
delta. Vad sägs om det?"
"Naturligtvis", sa' jag, "det skulle inte bara vara mycket trevligt,
dessutom skulle det innebära ovansklig ära att få delta i en så celeber
tillställning."
Sedan hörde jag inte av Calle på några dagar, men sedan ringde han igen:
"Jo, Gunnar, jag kom plötsligt att tänka på att vi sedan länge planerat att vara
i Åre, när vi skall träffa Anna-Lisa och Arvid. Kan inte Du ta hand om det hela?"
Vad skulle man säga? Men, eftersom det där med trevnad och ära kvarstod - trots att
Calle inte skulle närvara (!), var det lätt att acceptera.
Övriga inblandade, dvs Anna-Lisa, Gun, Arvid och Arvids fru Ingegärd (också tidigare
SRT-anställd, 17 år) samt min fru Ellen accepterade med förtjusning (Arvid och
Ingegärd förlängde sin lidingövistelse med en dag för att kunna delta) och det hela
gick av stapeln om kvällen tredjedag jul.
Minnesvärd kväll
Det blev en minnesvärd kväll.
Jubilarerna har varit med om många dråpliga situationer under de många tjänsteåren
och båda lättade frikostigt på förlåten och lät oss andra ta del av innehållet i
resp minnesbank (allt är inte lämpligt att återge i skrift, ni skulle bara veta - till
och med Ingegärd blev överraskad av en del som Arvid varit med om!).
Timmarna flöt raskt iväg, skrattsalvorna rungade. Jag tror att jag vågar påstå att
alla trivdes bra.
Synpunkter på husbygge
Själv fann jag desssutom stort nöje i att utbyta synpunkter på husbygge med Arvid. Han
är ju inte bara en framstående snickare (med fullständig snickeriverkstad i
Mockfjärd), han är dessutom en framstående husbyggare. Arviduppförda hus finns inte
bara hemma på mockfjärdsgården utan även på andra ställen i landet. Eftersom jag
själv fuskat en aning i branschen, var det synnerligen intressant att via fotografier få
jämföra byggarintryck. Jag försäkrar, behöver någon råd i byggfrågor kan man med
förtroende vända sig till Arvid (dock vet jag inte vilken taxa han tillämpar, när han
delar ut sina råd).
Nu kan jag inte återge alla de anekdoter vi fick oss till livs under kvällen, men det
kanske kan vara intresse att få veta hur det kom sig, att de båda jubilarerna började
jobba på SRT.
Anna-Lisa först.
Hur började Anna-Lisa på SRT?
Hon hade en svägerska, som arbetade på Scantic Radio på Stora Essingen. Svägerskan
lade sig ut för Anna-Lisa och undrade om inte också hon kunde få anställning
där."Kan hon löda?""Visst kan hon löda". Anställningen var klar.
(I själva verket hade Anna-Lisa aldrig sett en lödkolv men med svägerskan hjälp kunde
hon snart tillägna sig lödningskonsten och det hela fungerade till allas belåtenhet.)
Men tiderna blev sämre och Scantic permitterade personal. Anna-Lisa blev arbetslös. Men
då förhöll det sig så, att hon på Scantic haft en förman vid namn Sigvard Lundmark,
som slutat där och börjat på SRT. Nypermitterad kontaktade Anna-Lisa denne Lundmark,
vilket ledde till anställningen på SRT - som tidskriverska, som sagt den 11 mars 1940.
Värt att nämna, tycker jag, är, att på 1940-talet gällde olika lön för kvinnor och
män. Män fick 5 kr per timma för sitt jobb, medan kvinnor fick 3,50 för samma arbete.
Hur började Arvid på SRT?
Nå, Arvid då?I Arvids fall är det så, att han varit "periodjobbare" vid SRT.
Men innan dess jobbade han på AGA (Lidingö) på "spolmonteringen" (från
1937), där han snabbt blev "kvartsbas" för ett antal unga, söta flickor (ni
anar nog nu varifrån de otryckbara anekdoterna kom). Under AGA-tiden utbildade sig Arvid
till VVS-ingenjör, huvudsakligen på kvällstid (en prestation). Väl färdig, slutade
han på AGA och tog anställning på ett konsultföretag, där han bl a ritade
värmesystemen till riksdagshuset och militärförvaltningarnas "tegelhög" på
Gärdet.Frank Hammar hade arbetat på AGA, där han lärt känna Arvid, och när Hammar
sedan kom till SRT, kontaktade han Arvid och erbjöd anställning. Så blev det, alltså,
hösten 1939 började Arvid sin första SRT-period.
Arvid lämnade SRT
Efter en tid lämnade Arvid SRT för att bli inköpare på det dåvarande
Krigsmeterielverket. Vid ett tillfälle behövde man där utföra skakprov på några
inköpta instrument, Arvid skulle kontakta Arne Sundquist på SRT för att låna deras
testutrustning, men han blev felkopplad i växeln och hamnade i stället hos Frank Hammar,
som genast passade på tillfället att erbjuda förnyad anställning på SRT. Sagt och
gjort, Arvid började sin andra SRT-period 1945.
Men hågen stod till hembygden i Dalarna och födelseorten Mockfjärd. Ett företag
Elementhus skulle etablera sig just i Mockfjärd. Arvid sökte tjänsten som inköpschef.
Blev kallad till intervju hos styrelseordföranden Nils Kilgren, som bodde på Öfre
Östermalm. För att passa in på de förmodade förväntningarna, ekiperade sig Arvid
grundligt: ny kostym, ny överrock, ny hatt, nya skor (och förmodligen nya underkläder).
Så välutrustad inställde han sig framför det kilgrenska tjället. Kilgren öppnade
själv dörren, beskådade Arvids spritt nya skor och utbrast: "Men människa,
använder ni inte galoscher!"
Därefter inviterades Arvid på te med kakor. Någon egentlig anställningsintervju blev
det aldrig. Som kompensation fick Arvid en grundlig föreläsning om nyttan (och nöjet?)
med att bära galoscher.
Det hela utföll uppenbarligen väl (trots avsaknaden av galoscher), ty Arvid skickades
vidare till vice ordföranden Werner, som residerade i ett jättestort kontor, troligen
anpassat till vederbörandes lika väldiga kroppshydda. Nu blev det åtminstone en ansats
till anställningsintervju. Snart framkom därvidlag, att Arvid läste vissa kurser hos
Hermods och då övergick det hela i en ny föreläsning, nu om nyttan (och nöjet!) med
hermodsstudier samt vilken tillgång Hermods utgjorde för det svenska riket. Därmed var
saken klar, Arvid började som inköpschef vid Mockfjärds Elementhus 1951.
Arvid till Barkarby
Efter några år blev det dags för paret Manells barn att ägna sig åt högre studier.
Mockfjärd är ingen lämplig ort för slikt och man ville därför återigen dra sig till
en lämplig tätort. Varför inte Stockholmsområdet igen?Arvid sökte tjänsten som
inköpschef vid Flygförvaltningen och angav Frank Hammar som referens. Hammar
kontaktades. Någon referens blev det inte: "Manell! Men han arbetar ju här!"
Därefter ringde Hammar till Manell och erbjöd på nytt antällning vid SRT, nu för att
delta i planeringen av den nya fabriken i Barkarby. Arvid återkom 1962 och stannade
alltså fram till pensioneringen. (Den nya fabriken blev inflyttningsklar 1964.)
Åtskilligt mer skulle kunna relateras från vår minnesvärda kväll tredjedag jul 1999,
i svansen på förra millenniet, men det får vara nog nu.
Trevlig afton
Min inledande förmodan, att Calles initiativ skulle resultera i en trevlig afton visade
sig bli mer än överträffad. Förvisso en kväll som för Ellen och mig kommer att vara
förknippad med förra millenniets avslutande.Kvällens final blev stilig.
Strumpebandsfilosofi
Arvid deklamerade ett stycke strumpebandspoesi. Det skedde
på ett fantastiskt vis, vi åhörare fick gnugga oss i ögonen för att inte förväxla
Arvid med Olof Winnertrand (Winnerstrand, släng Dig i väggen!). Spänningen stegrades
hela tiden fram till det kanske inte helt oväntade slutet. Bravo!
Förvisso stor ära för Ellens och mig att få sponsra jubileet för två sådana
giganter, Anna-Lisa och Arvid, i SRT/Stansaab/Datasaab-historien.
Tack
Tack för att ni kom Anna-Lisa, Ingegärd och Arvid. Särskilt stort tack till Arvid, som
förärade mig en stilig, egenhändigt svarvad ljusstake från snickeriverkstaden i
Mockfjärd.
Tack Gun för att Du kom och skänkte officiell glans åt tillställningen
Med allt detta i bagaget, känner vi oss väl rustade att kasta oss in i det nya
millenniet, Ellen och jag.
Få se vilka jubileer som vankas där!
Finns inga uppenbara, kommer säkert Calle att hitta på några. Som alla inser: man har
följaktligen stor anledning att känna förtröstan.
/Gunnar Wedell 2000-01-04 |
![000108b.jpg (13555 bytes)](000108b_small1.jpg)
Arvid Manell och
Anna-Lisa Blom
(klicka på bilden!)
![000108g.jpg (11015 bytes)](000108g_small1.jpg)
Anna-Lisa Blom
![000108c.jpg (9327 bytes)](000108c_small.jpg)
Arvid Manell
![000108d.jpg (9923 bytes)](000108d_small.jpg)
Ingegerd Manell
![000108f.jpg (28356 bytes)](000108f_small.jpg)
Gun Lennerstrand, Anna-Lisa Blom och Ellen Wedell)
![000108a.jpg (20818 bytes)](000108a_small.jpg)
Gunnar Wedell, Gun Lennerstrand, Anna-Lisa Blom, Arvid Manell och Ingegerd Manell
|